"Rouva Dolly Levi."
"Seurapiiriesittelyt järjestetään."
"Eleganttisessa ja hienossa ilmapiirissä."
"Tavoite: avioliitto."
- Työ-vai huvimatka, rouva Levi? - Työ on minulle aina huvia.
Teillä on enemmän työtä kuin koiralla kirppuja.
Miesvainaani, Ephraim Levi, tapasi sanoa:
"Jos on elettävä kädestä suuhun, on parasta olla molempikätinen."
- Minne, Dolly? - Yonkersiin.
Menen hoitamaan asiaa herra Horace Vandergelderille,
joka on poikamies ja puolimiljonääri.
Aiotko ottaa hänet mieheksesi?
No, no, herra Sullivan, mikä laittoikaan päähäni sellaisen idean?
Sinun päähäsi.
Älkää hävetkö. Elämä on täynnä salaisuuksia, ja pidän ne.
Tämä on vapaa maa, hän suostui, ja menen hänen kanssaan naimisiin.
- Etkä mene. - Menenpä.
- Et ikinä. - Huomenna. Tänään.
Ermengarde ei ole sinua varten. Et voi elättää häntä. Olet taiteilija.
Ansaitsen ihan hyvin.
Voit sanoa ansaitsevasi hyvin, jos tuotteitasi tarvitaan kerran vuodessa.
Miljonääriksi pääset silloin, kun tuotteitasi ostetaan joka päivä.
Teidän taiteilijoiden tuotteet ovat sellaisia, joita ei ikinä tarvita.
Ermengarde ja minä menemme naimisiin keinolla millä hyvänsä.
Olet epäkäytännöllinen, kaksi-ja-puolimetrinen typerys.
- Tuo oli loukkaus. - Kaikki totuudet sinusta ovat loukkauksia.
Ermengarde on täysi-ikäinen, eikä laki...
Lain tarkoitus on estää rikoksia. Järkevät miehet estävät tyhmyyksiä.
Minä estän sinua menemästä hänen kanssaan naimisiin.
Olen jo järjestänyt tarvittavat asiat. Rouva Dolly Levi on tulossa tänne.
Avioliittovälittäjänne?
Hän hakee Ermengarden ja vie hänet New Yorkiin,
he pysyvät siellä kunnes tämä hölmöily loppuu.
Sehän nähdään.
Teidän on oltava paikallanne, tai leikkaan kurkkunne vahingossa.
90% tämän maailman väestöstä on hölmöjä,
ja tauti on vaarassa tarttua muihinkin.
Jo riittää. Olen kiireinen mies, minulla on paljon tehtävää.
Hinkattu leuka on vähiten tärkeä.
Tein parhaani.
Minulla on tänään erityinen syy näyttää hyvältä.
Voitko tehdä mitään muuta?
Jotakin sellaista, jota teet nuorille kavereille. Jotain piristävää.
Kasvohieronta. Partavettä.
En osaa muuta kuin tavallisen parranajon, joka maksaa 15 senttiä. Se riittää miehelle.
En halua että kerrot kaikille, mutta tarvitsen jotain erityistä,
koska menen New Yorkiin oikein hienon neidin, Irene Molloyn, luo.
Teidän naisvierailunne eivät kuulu minulle.
Älähän nyt, Joe.
- Horace-setä! - Niin, mitä nyt?
- Mitä olet tehnyt Ambroselle? - Vaihdoimme pari sanaa.
Selitin hänelle, että hän on hölmö.
- Voi, setä! - Itkun vollotus on veden tuhlausta.
Tein sinulle palveluksen. Kiität minua kun olet 50.
Mutta setä, rakastan häntä.
Säästä kyyneleesi New Yorkiin, jossa niitä ei huomata.
Jos en saa Ambrosea, kuolen särkyneen sydämen takia.
En ole kuullutkaan sellaisesta. Oletko valmis rouva Leviä varten?
Valmistaudu vielä lisää ja pysy huoneessasi, kunnes hän saapuu.
Cornelius!
Barnaby!
- Tömistittekö, herra Vandergelder? - Kyllä tömistin.
Ovatko veljentyttäreni matkatavarat asemalla?
Laitoitko niihin osoitelaput?
Menen New Yorkiin tärkeälle liikematkalle,
sitten osallistun 14. Streetin paraatiin.
- Olen yötä Central Hotellissa. - Emme ole koskaan olleet täällä yksin.
Te molemmat saatte ylennyksen. Cornelius, kuinka vanha olet?
28 ja 3/4, herra Vandergelder.
Niinkö nuori? Se on hölmöjen ikä. Luulin, että olet 40.
Ei, olen 28 ja 3/4.
Maksamme miehille palkkaa ennen 40 vuoden ikää vain virheiden teosta.
Ylennän sinut joka tapauksessa pääkauppa-apulaiseksi.
No, mikä minä nyt olen?
Nenäkäs hölmö. Jos käyttäydyt hyvin, ylennän sinut hölmöstä pääapulaiseksi,
ja saat palkankorotuksen.
Kiitos, herra Vandergelder.
Barnaby, ylennän sinut idioottiapurista pätemättömäksi apulaiseksi.
Kiitos, herra Vandergelder.
Mitä nyt?
Saako pääapulainen yhden vapaaillan viikossa?
Noinko kiität minua? Tulet kauppaan normaalisti.
Jos pyytelet koko ajan vapaailtoja, saat pian kaiket päiväsi vapaiksi.
Kyllä, herra.
Kun palaan, kerrotte, että hoiditte kaiken täydellisesti.
Jos kuulen hölmöilyistä, annan teille molemmille potkut.
Kun palaan, täällä tapahtuu muutoksia.
- Saat emännän. - Olen liian nuori.
Ei sinulle, idiootti. Minulle. Aion mennä naimisiin.
- Naimisiin? - Niin. Onko vastalauseita?
- Ei, mutta... - Paljon onnea.
- Ja rouvalle myös. - Ei asia koske sinua.
- Kysymyksiä? - Ei, mutta...
- Mutta mitä? - Tarkoitan vain...
- Puhu. - Miksi?
- Miksi mitä, pahus vie? Puhu. - Miksi menette naimisiin?
Annahan kun kerron jotain.
Olen tehnyt kovasti töitä, olen rikas, mutta minulla ei ole ystäviä ja olen ikävä ihminen.
Amerikassa sen pitemmälle ei pääse.
On aika tehdä jotain hieman hölmöä.
Sitä paitsi tarvitsen taloudenhoitajan.
Hyvää huomenta, herra Vandergelder.
Herra Hackl. Herra Tucker.
Hyvät herrat.
Huomenta, rouva Levi.
Kuinka komealta näytättekään. Menen aivan sanattomaksi.
Ermengarde itkee yläkerrassa. Viekää New Yorkiin ja niistäkää hänen nenänsä.
Kunpa Irene Molloy näkisi teidät nyt.
Menkää muualle vetelehtimään. Ja te, menkää kauppaan.
Muistakaa laittaa kansi lampaiden rehuastiaan.
Mitä teille on tapahtunut? Tunnutte nuortuvan päivä päivältä.
Jos noudattaa varovaista ruokavaliota, ei tarvitse näyttää vanhalta.
- Totta puhutte. - Vaikka en enää olekaan 40... 35.
35. Te olette mies, joka elää täysillä vielä 100-vuotiaanakin
ja syö viisi ateriaa päivässä kuten setävainaani Harry.
Saanko katsoa kättänne. Osaan ennustaa käsistä.
- Minä käytän niitä työn tekoon. - Herra isä! Varjelkoon!
En voi uskoa sitä. Noin pitkä elinkaari.
Menee koko käden poikki. Jonkun pitää lyödä teitä vasaralla päähän.
Tai tukehduttaa tyynyllä. Elätte meitä kaikkia kauemmin.
Olettepa te tänään pyntätty, vai mitä?
Ettekä varmaankaan tämän haisevan hevosen takia.
Jos minun pitäisi arvata, sanoisin, että olette menossa jonnekin.
Huomionarvoista, rouva Levi. Kuinka hoksasittekaan?
Kaksi ja kaksi on neljä.
Tuollaisen pään avulla teistä tulee vielä rikas.
Juuri sitä minä haluankin.
Sittenpä ehdotan, että ryhdytte toimiin ja haette Ermengarden, maksanhan siitä teille.
Toimista puheen ollen, herra Vandergelder,
luulen, että olette luopunut aikeista mennä naimisiin?
Sellaistako luulette?
Siispä luulen, että haluatte kuulla tämän.
Olen päättänyt pyytää Irene Molloyta vaimokseni.
- Oletteko? - Kyllä olen.
Menen New Yorkiin hänen luokseen juuri tänä iltapäivänä.
Ne olivat parhaat kuulemani uutiset, herra Vandergelder.
Aivan niin. Ihastuttavat uutiset. Hienoa, eikö vain?
Yritän parhaani mukaan keksiä jotain, mikä olisi ilahduttanut minua enemmän,
mutta en keksi mitään, sillä tämä on aivan liian ihanaa.
Se on teidän syytänne.
Saitte minutkin ajattelemaan avioliittoa esittelyillänne ja suunnitelmillanne.
- Tajusin, että taloni on kuin tyhjä kuori. - Varmasti.
- Ja sotkuinen. - Varmasti.
Mies tarvitsee jonkun, joka vie roskat ulos.
Irene Molloy on juuri sopiva siihen puuhaan. Kultainen tyttö.
Minusta se on hieno juttu, mitä talossanne tapahtuu.
En ole koskaan pitänyt ajatuksesta, että kaikki teidän rahanne
vain kököttäisivät pinossa pankissa, hiljaa ja hyödyttömänä.
Kuten miesvainaani tapasi sanoa:
"Rahaa pitää kierrättää kuin sadevettä."
"Sen pitää virrata ihmisten keskellä, ompeluliikkeissä ja ravintoloissa,
liiketoiminnan aloittamisessa, ja hauskanpidossa."
Tiedän, että te ja rouva Vandergelder huolehditte siitä, että omaisuutenne
alkaa virrata monien ihmisten elämään, virrata...
Älkää sanoko noin.
Minulla ei taida olla enää muuta asiaa kuin toivottaa onnea
ja sanoa näkemiin.
Kun pääsen New Yorkiin, sanon sille perijättärelle, ettei kannata odotella.
- Mitä sanoitte? - En mitään. Vain sanan. "Perijätär."
Hetkinen vain. Aika epätavallista, eikö totta?
En ole tehnyt lujasti töitä löytääkseni teille tavallisia tyttöjä.
Mutta nyt kun olette kihloissa Irene Molloyn kanssa...
En ole kihloissa.
En halua pahoittaa hienojen naisten mieliä, ellette ole tosissanne.
- Kuka sanoi, etten ole tosissani? - Pelaatte vaarallista peliä.
Sitä sanotaan "naisen tunteilla leikkimiseksi".
Ainoa tapa pelastaa itsenne
on mennä pian naimisiin. Hyvin pian.
- Älkää huolehtiko. - En.
Tavataan Irene Molloyn hattukaupan luona kello 14.30.
- Ei tarvitse, olette tehnyt työnne. - En halua jäädä siitä paitsi.
Haluan varmistaa, ettei mikään mene väärin.
Viekää vain Ermengarde New Yorkiin, tai pyydän rahat takaisin.
- Rahasta puheen ollen... - Kuinka paljon?
Jätin rahani toiseen käsilaukkuuni, jonka vein pesulaan. 50?
20! Kiitos paljon, älkääkä vaivatko komeaa päätänne millään asialla.
Ajatelkaa vain ihanaa Irene Molloyta.
Jos hänellä olisi yhtään makua, ikkunaluukut olisivat vihreät.
Metsänvihreät ikkunaluukut.
Nopeasti! Karkaamme.
- Karkaamme? - Pian, ennen kuin juna tulee!
- Juna? - New Yorkiin, menemme naimisiin.
- Karkaamme vihille. - Karkaamme? Mikä kamala sana.
Miten romanttinen kohtaus.
Rouva Levi, selittäkää Ambroselle. Haluan naimisiin, mutta en karkaamalla.
- Asia ei kuulu rouva Leville. - Kaikki asiat kuuluvat Dolly Leville.
- Tiedän, miksi olette täällä. - Auttaakseni. Rakkaus tarvitsee paljon apua.
- Kuunnelkaa. - Ei ole aikaa.
Voimmeko mennä sisään? Tunnen vetoa alushousuissani.
Ei näin voi karata.
Jos kuuntelette, hän antaa teidän mennä naimisiin ja vielä tanssii häissänne!
Eikä edes yksin. Herra Kemper, osaatko tanssia?
- Olen taiteilija. Maalaan. - Ei huolta.
- "Tanssinopetusta taidemaalareille." - Teemme seuraavasti.
Vien sinut New Yorkiin.
Sinä taas pysyttelet lähellä ja viet hänet syömään Harmonia Gardensiin.
Siellä on mies, Rudolph Reisenweber. Hän tuntee minut.
Otatte osaa polkkakilpailuun.
Palkintona on kultainen malja ja rahaa, ja voitatte sen.
- Voitin lukuisia mieheni kanssa. - Odottakaahan nyt.
Yllättävää, että teillä on tuttuja sellaisissa paikoissa.
Ei tuttuja, Ermengarde. Ystäviä. Rakkaita ystäviä menneiltä ajoilta.
Miesvainaani Ephraim Levi uskoi elämään, paikkoihin, joista sitä löytyi,
joissa on ihmisiä, kaikenlaisia ihmisiä.
Joka perjantai-ilta, jopa huonoina aikoina,
joka perjantai-ilta, kuin kellonlyömällä,
menimme alas Harmonia Gardensin portaita, Ephraim ja minä.
Ei tuttuja, Ermengarde. Ystäviä.
Sellainen sopii teille, mutta ehdotatteko, että me...
Haluatko näyttää Horacelle, että te kaksi olette tosissanne?
Menkää Harmonia Gardensiin ja sanokaa että rouva Levi lähetti teidät.
Sanokaa Rudolphille, että Dolly tulee takaisin.
Ja haluan pöydän kahdelle ja kanaa kello kahdeksan.
Herra Vandergelder kuulee voitostanne ja kaikki järjestyy.
Kuinka, rouva Levi?
Kuinkako?
Olen 28 ja 3/4 -vuotias, enkä saa koskaan vapaailtaa.
Milloin voin ruveta elämään?
Barnaby, paljonko rahaa sinulla on?
Rahaa, johon pääset käsiksi.
- Kolme dollaria. Miten niin? - Sinä ja minä lähdemme New Yorkiin.
Emme voi. Sulkisimmeko kaupan?
Meidän on pakko, koska pari purkkia kananruokaa räjähtää.
Mistä tiedät?
Laitan niiden alle kynttilöitä.
Siitä syntyy sellainen haju, etteivät asiakkaat tule 24 tuntiin.
Saamme vapaaillan. Menemme New Yorkiin ja elämme täysillä.
Syömme hyvän aterian, joudumme vaaraan, meidät melkein pidätetään.
Ja tuhlaamme kaikki rahamme.
Emmekä palaa Yonkersiin, ennen kuin olemme suudelleet tyttöä.
Cornelius, et voi tehdä niin. Et tunne yhtään tyttöä.
Olen 28 ja 3/4 -vuotias. Onhan minun joskus aloitettava.
Minä olen vasta 19 ja 1/2. Minulla ei ole vielä niin kiire.
Saanko ehdottaa jotain, herrat?
- Kuulin pakostakin. - Saamme potkut.
- Puhuimme vain. - Herra Hackl, herra Tucker,
mikään ei ilahduta minua samoin kuin ajatus kahdesta hienosta miehestä
nauttimassa kahden ihanan neidin seurasta.
- Minkä neitien? Missä? - New Yorkissa, herra Hackl,
sinnehän olette menossa, ellen kuullut harhoja.
Siellä on erään hurmaavan naisen pitämä hattukauppa.
- "Irene Molloy"? - Ja viehättävä apulaisensa Minnie Fay.
Nyt, kun teillä on osoite, haluan sanoa vain yhden asian.
Kahdelta iltapäivällä on sopiva aika ystävälliselle keskustelulle.
Ja viimeistään 14.30.
Ja jos sanotte, että minä ehdotin tätä,
kerron kaikille, että olette kamalia valehtelijoita, niin kuin olettekin.
- Hattukauppa. - Työtätekeviä naisia.
- Seikkailu, Barnaby. - Minua pelottaa.
- Elämää, Barnaby. - Minua pelottaa.
- Tuletko mukaan, Barnaby? - Tulen!
Broadway! Raitiovaunuja! Täytetty valas Barnum-museossa!
Täytetty valas! Vau!
Työtätekeviä naisia! Vau!
Kaikki selvää. Sytytätkö ne kaikki?
Varo! Alarivin purkit ovat paisuneet. Ne räjähtävät pian.
- Kauhea haju! - Vaihdetaan vaatteet, Barnaby.
Menemme New Yorkiin!
Ermengarde, hymyile vain. Kukaan mies ei halua nynnyä.
Ambrose, käännös, anna kun katson.
Herra Hackl, herra Tucker, muistakaa Irene ja Minnie,
mutta unohtakaa, että kuulitte heistä minulta.
Kaikki matkaan!
Söisitkö sen pian, Minnie. Miehet tuijottavat vääristä syistä.
- Banaani päivässä pitää lääkärin loitolla. - Omena.
Liukastuvatko lääkärit omenankuoriin?
- Kuinka voitte? - Jos voisin paremmin, olisin hävytön.
- Oletpa sinä oudolla tuulella. - Varmasti.
Eihän asia minulle kuulu, mutta johtuuko se...?
Ei haittaa, jollet syö koko lounasta, mutta se haittaa, jollet sano koko lausetta.
No, aiotko tehdä sen?
Mennä naimisiin Horace Vandergelderin kanssa?
Harkitsen sitä vakavasti, jos hän kosii.
Kuolisin mieluummin kuin kysyisin jotain näin henkilökohtaista,
mutta miksi?
Koska hän on rikas. Vie minut pois hattukaupasta. Vihaan hattuja.
- Vihaat hattuja? - Iltapäivää, konstaapeli Gogarty.
Hyvää päivää teille, neiti Molloy.
Minnie, miksi kaikki New Yorkin komeat miehet ovat naimisissa?
Miten oikein puhut! Ja sanot, että vihaat hattuja!
Vihaan myös naisia, jotka ostavat niitä.
- Et tarkoita sitä. - Kyllä tarkoitan.
Kaikkien hattukauppiaiden oletetaan olevan huonoja naisia.
Leskirouvat tulevat usein tuijottamaan ja miettimään, onko se totta.
Kuinka he uskaltavat!
Jos he olisivat varmoja, he eivät tulisi enää takaisin.
- Tervemenoa. Kuka heitä tarvitsee? - Me, valitettavasti.
Käynkö ravintoloissa? En, se haittaisi liiketoimintaa.
Tansseissa, teatterissa tai oopperassa?
En, se haittaisi liiketoimintaa.
Ainoat tapaamani miehet ovat kierteleviä höyhenkauppiaita.
Olen väsynyt siihen, että minun oletetaan olevan huono nainen,
enkä tee mitään tukeakseni väitettä.
Miksi kaikilla muilla on seikkailuja?
Koska minussa ei ole potkua, ei aloitekykyä.
Joko menen Horacen kanssa naimisiin tai poltan tämän puodin,
murtaudun ulos kuin paloauto ja etsin jännitystä.
Puhut tänään aivan kamalia.
Enkö puhukin? Ja nautin joka sanasta.
Mikä tämä on? Palautus neiti Mortimerilta taas?
Hän haluaa kirsikoita ja höyneniä. Saadakseen miehen, oletan.
Onnistuisi paremmin paksun hunnun kanssa.
Sanoin, että pitkät nauhat takana herättäisivät miehen huomion.
Mutta hän ei kuunnellut.
Tee neiti Mortimerille uusi hattu. Pidän tämän itse.
- Et voi. - Miksen?
Se on vihjaileva. Siksi et.
Ehkä haluan juuri tänään ollakin "vihjaileva".
Et rakasta Horace Vandergelderiä.
- En tietenkään rakasta. - Kuinka sitten voit...?
Katso. Tuolla on kaksi miestä, jotka tuijottavat.
Eivätkö olekin herkullisia?
- Et kai luule...? - He taitavat olla tulossa tänne.
- Mitä teemme? - Flirttailemme, tietenkin.
- Sinä saat lyhyemmän. - Olet kamala.
Kiusaamme ja jätämme sitten. Hyvää harjoitusta avioliittoon.
- Kaunistaudutaan hiukan. - Jos sanot "vamppi", huudan.
Minun täytyy sanoa, että pidän tuosta pitkästä.
- Seikkailu, Barnaby. - Voimme vielä ehtiä takaisin junaan.
- Minua pyörryttää. - Tai mennä katsomaan täytettyä valasta.
Naisia, Barnaby.
Täytettyjä naisia.
Ei täällä ole ketään. Lähdetään.
En ikinä antaisi itselleni anteeksi.
Onko tämä nyt varmasti seikkailu?
Ei tarvitse kysyä. Tiedät kyllä, kun joudut seikkailuun.
- Paljonko rahaa on jäljellä? - 40 senttiä junaan,
30 senttiä illalliselle ja 20 senttiä valasta katsomaan.
Teeskennellään olevamme rikkaita. Silloin ei tarvitse käyttää rahaa.
Sanotaan että rouva Levi lähetti meidät.
Ei, mehän emme saa sanoa niin.
Olemme vain kaksi miestä, jotka ostavat naisille hattuja.
Keille naisille?
"Hyvää iltapäivää, neiti. Onpa ihana sää."
"Kuinka voitte, neiti? Kuinka hattunne voivat?"
"Hienoa tutustua teihin. Ihastuttava liike."
Hyvää iltapäivää, herrat.
- Cornelius Hackl tässä. - Barnaby Tucker tässä.
Irene Molloy tässä.
Hauska tavata. Voinko auttaa?
Olemme kaksi neitiä, jotka etsivät hattuja Molloylle...
Olemme hattuja, ja haluamme ostaa neitejä Molloylle...
Haluamme hatun. Naiselle, tietysti.
Kaikki käskivät mennä neiti Molloylle, koska hän on sievä.
Siis... hänen hattunsa ovat sieviä.
Millaisesta hatusta rouva Hackl pitäisi?
Voi, ei, neiti Molloy, ei ole rouva Hacklia.
Onpas. Äitisi.
Ei hän sitä tarkoittanut.
- Tarkoititteko, neiti Molloy? - Se naisystävänne,
eikö hän voisi tulla tänne kanssanne ja valita hatun itse?
Mahdotonta. Ei ole naisystävää.
Luulin teidän sanoneen, että haluatte ostaa...
Barnabylla on kyllä.
Mutta hän asuu Yonkersissa. Pyysi valitsemaan jonkun edullisen.
- Alta dollarin. - Älä ole hassu, Barnaby.
Raha ei ole meille ongelma. Ei ollenkaan.
Tämä on apulaiseni, neiti Minnie Fay.
Hyvää iltapäivää, neiti.
Anteeksi, herra Tucker, sanoitteko Yonkersista?
Kyllä, neiti, olemme Yonkersista.
Oletteko?
Olemme. Suokaa anteeksi että sanon, mutta teidän pitäisi nähdä Yonkers.
Ehkä te ja herrasmiesystävänne täältä New Yorkista pitäisitte siitä.
Jotkut sanovat, että se on maailman kaunein kaupunki.
- Niin he sanovat. - Olen kuullut.
Mutta ei minulla ole herrasmiesystävää New Yorkissa.
Barnaby, hänellä ei ole herrasmiesystävää.
Sepä harmi. Jos teillä sattuu olemaan sunnuntai vapaa...
Oletteko katolilainen? Ei huolta. Joku muukin päivä sopii.
Jos teillä on vapaata lähitulevaisuudessa...
haluaisimme näyttää teille Yonkersin perin pohjin.
Se on historiallinen.
Voin tulla sinne pikemmin kuin arvaattekaan.
Minulla on ystävä Yonkersissa. Ehkä tunnettekin hänet.
On aina niin hölmöä kysellä tällä tavalla, eikö vain?
Miksi tuntisitte hänet? Eräs herra Vandergelder.
- Horace Vandergelder? - Vandergelderin rehukaupasta?
- Aivan. Tunnetteko hänet? - Voi, emme! Emme!
Hän tulee juuri tänä iltapäivänä tänne tapaamaan minua.
- Tänne? - Tänä iltapäivänä?
Cornelius, katso.
Varo!
- Suokaa anteeksi. - Mitä oikein teette?
- Selitämme myöhemmin. Auttakaa nyt. - Tulkaa esiin sieltä.
Olemme viattomia.
Vaadin, että tulette esiin...
Herra Vandergelder, kuinka hauska tavata.
- Dolly Levi, mikä yllätys. - Irene, kulta, näytät hienolta.
- Olet kai rakastunut. - Iltapäivää, neiti Molloy.
Ihanaa, kun tulitte New Yorkiin.
Niin, tänään Yonkersin väkiluku on vähentynyt.
Ajattelimme tulla vierailulle.
- Vai eikö nyt ole sopiva aika? - Mistä niin päättelette?
Herra Vandergelder luuli nähneensä kaksi miesasiakasta.
Miestä? Naisten hattukaupassa?
Mennään työhuoneeseen. Haluan niin kovasti, että näette sen.
- Olen nähnyt sen jo kahdesti. - Tarvitsen neuvojanne.
Koko kaupungin pitäisi kuulla tämä ja rikastua.
Neuvot ovat halpoja. Lahjat taas vaikuttavat.
- Olipa kauniisti sanottu. - Kiitos, herra Vandergelder.
Suklaapäällysteisiä pähkinöitä. Kuorimattomia. Ne ovat kallista laatua.
Avataan ne työhuoneessa.
Olen tullut tänne, sillä haluan puhua eräästä tärkeästä asiasta,
heti kun rouva Levi lähtee.
Älkää minusta välittäkö. Katselen vain.
Toimesta? Tarkoitatteko rehukauppaa?
- En aivan. - Uusi hattukauppa Yonkersiin?
Olen kuullut, että se on kaunis ja historiallinen kaupunki...
Saanko kysyä, kuka on kertonut teille Yonkersista?
Ei kukaan. Ystävä vain.
Mikä ystävä?
Tuota, katsokaas, hän...
Mies?
Kyllä, mies...
- Minkä niminen? - Mitä?
Minkä niminen?
Uskoakseni se oli... on... herra Cornelius Hackl Yonkersista.
- Cornelius Hackl? - Niin. Tunnetteko hänet?
- Hän on kauppa-apulaiseni. - Onko?
Ollut kaupassani kymmenen vuotta. Kuinka tunnette hänet?
Tapasitte kai sattumalta.
Cornelius Hacklilla ei ole oikeutta sattumatapaamisiin.
Tämä ei ole ollenkaan tapaistanne.
Voimme kertoa totuuden yhtä hyvin nyt.
Kauppa-apulaisenne tunnetaan paremmin kuin uskottekaan.
Hän käy täällä usein. Hänestä pidetään. Kaikki tuntevat Cornelius Hacklin.
Hän on töissä koko päivän ja menee yhdeksältä nukkumaan.
- Niinhän te luulette. - Dolly Levi, olet erehtynyt.
Horace, sinä taas tutkit tilejäsi niin tarkkaan, ettet tiedä mitä tapahtuu.
Päivisin Cornelius Hackl on uskollinen apulaisesi,
mutta iltaisin hän elää kaksoiselämää.
Hänhän käy... täällä, siis oopperassa.
Kaikissa hienoissa ravintoloissa ja muodikkailla kutsuilla.
Ja Harmonia Gardensissa kolmesti viikossa.
Hän on älykkäin, hauskin, tuhmin ja ihastuttavin mies New York Cityssä.
Kuuluisa Cornelius Hackl.
Ei se ole sama mies. Jos hän kävisi New Yorkissa, antaisin hänelle potkut.
Kuka päästi hevoset irti ja veti Jenny Lindin kärryjä aivan yksin?
Kuka pukeutui tarjoilijaksi ja pudotti osterin...
- En voi sanoa minne. - Sano vain.
- En, mutta se oli Cornelius Hackl. - Mistä hän saa rahaa?
- Hän on rikas. - Pidän hänen rahansa kassakaapissani.
Hänellä on 145,36 dollaria.
Pilailetko, herra Vandergelder? Hän on Hackleja. He rakensivat Raritanin kanavan.
- Miksi hän sitten on kaupassani? - No...
En halua kuulla. Päätäni särkee. Se ei ole sama mies.
Hän nukkuu varastossani. Annoin hänelle juuri ylennyksen.
Jos olisit järkevä, ottaisit hänet kumppaniksi. Irene, hän teki sinuun vaikutuksen.
- Olen tavannut hänet vain kerran. - Älä vain yritä naimisiin.
- Mitä oikein puhut? - Hän murtaa sydämiä kuin pähkinöitä.
- Kuka? - Cornelius Hackl.
Kuinka kauan hän on käynyt luonanne?
Entä jos sanoisin, ettei hän ole käynyt täällä?
- Anteeksi. - Ei nyt, Minnie.
Älä nyt ala laulaa.
- Siellä on mies. - Ei tuo ole hauskaa.
Toivon, ettei meitä häiritä. Mene heti takaisin työhuoneeseen.
- Tyttöparka on väsynyt työstä. - Jos siellä on mies, haemme hänet.
- Kuka oletkaan, tule ulos. - Tajuatko mitä sanot?
- Tajuan varmasti. - Hetkinen vain.
Ennen kuin teet tai sanot jotain, jota voit katua,
saanko minä.
Peräänny.
Näetkö? Että tämä ihana tyttö muka piilottelisi täällä miestä.
Taidamme unohtaa, että edes ehdotit jotain sellaista.
Koska ei siellä ole ketään.
Terveydeksi.
Kyllä, siellä on mies.
- Ymmärrän. - Asialle on myös yksinkertainen selitys.
Juuri nyt teidän pitäisi vain kiittää vierailusta ja lähteä.
- Toinenkin? - Toinenkin.
Hyvä Luoja, koko huone on täynnä miehiä. Onneksi olkoon.
En vaivaa teitä uudelleen. Toivon, ettette tekään minua.
Horace, minne menet?
Osallistumaan 14. Streetin marssille luotettavien ihmisten kanssa.
700 miehen.
Nyt.
- Oletko tavannut Minnie Fayn? - Lähtekää, tai kutsun konstaapeli Gogartyn.
Irene, vankilassa ei ole kivaa.
Älkää puhuko yhtaikaa.
Vaikka olettekin rikas ja kuuluisa, teidän ei pitäisi tehdä tällaista.
- Teemme mitä vain. - Tämä on Cornelius Hackl.
- Olemme jo tavanneet. - Vankila ei tule kuuloonkaan.
- Cornelius, selitä hänelle. - Olen Cornelius Hackl.
- Minusta... - Ainoa keino tämän hyvittämisen...
Irene, kutsu poliisi. He joutuvat linnaan vuosikausiksi tästä.
Mene ensin heidän kanssaan syömään, niin näytät, että yritit sovittaa asian rauhallisesti.
Illallinen ensin, vankilatuomio sitten.
Siitä tulee ihana ilta. Kuka tietää, mitä tapahtuu ennen kuin poliisi vie heidät?
- Herra Hackl? - Voi, kyllä se sopii.
- Sehän meillä olikin mielessä. - Olemme käyttäytyneet hyvin vuosia.
Nyt kun meidät on häpäisty, voimme ottaa ilon irti.
Se on ainoa järkevä asia.
- Asemalla on hyvä donitsipaikka. - Donitsipaikka? Ei onnistu.
Haluamme hienon illallisen menevässä paikassa.
Tiedän juuri sopivan paikan. Harmonia Gardens 14. Streetillä.
Lempiravintolasi.
Hyvää ruokaa ja mainio orkesteri. Tänään siellä on polkkakilpailu.
- Tanssia! - Rudolph antaa parhaan pöydän.
- Emme voi mennä sinne. - Kuulostaa loistavalta.
Suljemme putiikin ja otamme koko iltapäivän vapaaksi.
Emme voi...
Älkää nyt ymmärtäkö väärin, ei se johdu rahasta...
- Mistä sitten, herra Hackl? - Tanssista. En osaa tanssia.
Ja siellä Harmoniassa... tai mikä lienee, on tanssikilpailu.
Enkä minä osaa tanssia. Veisi viikkoja, kuukausia, vuosia, opetella.
"Rouva Dolly Levi. Opettaa 28 ja 3/4 vuotiaita kauppa-apulaisia tanssimaan..."
Laita toinen käsi tänne ja toinen tänne.
Minulla ei ole rytmitajua.
Rytmitajun puute on tärkein vaatimus Levi-tanssinopetuksessa.
Anna viisi minuuttia. Opit tanssimaan häikäisevästi.
Aloitetaan oppitunnista seitsemän: valssikäännös.
Aivan ihmeellistä, herra Hackl.
Kun ajattelenkin onnekkaita naisia, jotka tanssitat taivaisiin!
Palattaisiinko oppituntiin numero yksi?
Toinen käsi vyötärölle...
ja seiso näin,
naisen oikea käsi sinun vasemmassasi.
Ja...
Ja... yksi, kaksi, kolme.
Ei. Tämä jalka.
Katso! Osaan tanssia!
- Tai osasin. - Tietysti osasit.
Katsokaa! Osaan tanssia!
Tule tänne.
Sanoisin mieluummin urheilullista.
Tosi hienoa.
Katsokaa, kaikki! Minä, Cornelius Hackl, osaan tanssia!
Sinun vuorosi, herra Tucker.
Ei vielä, herra Tucker.
- Katsokaa! Hän tanssii! - Hän on salannut taitonsa meiltä.
Mitä vain teetkin, muista hengittää.
Cornelius vie meidät katsomaan paraatia. Kaikki marssivat.
- Mennään, rouva Levi. - Dolly, maailma on täynnä ihanuuksia.
Nopeasti, ennen kuin paraati menee ohi.
Toki.
Ephraim, päästä minut.
Aikaa on kulunut tarpeeksi, Ephraim.
Joka ilta, ihan kuin aina halusit, olen päästänyt kissan ulos, tehnyt rommitotin,
ja ennen nukkumaanmenoa, kiittänyt Jumalaa itsenäisyydestäni.
Että saan elää vapaana kenestäkään muusta.
Mutta viime aikoina, Ephraim,
olen alkanut tajuta, että...
en ole itkenyt kyyneltäkään hyvin pitkään aikaan.
Enkä ole hetkeäkään ollut...
mielettömän onnellinen.
Horace Vandergelder sanoo aina, että maailma on täynnä hölmöjä.
Tavallaan hän on oikeassa. Hän itse on, Cornelius, Irene, minä...
Mutta joskus pitää päättää, haluaako olla hölmö muiden hölmöjen joukossa,
vai hölmö yksin.
No, olen tehnyt päätöksen, Ephraim,
mutta minusta tuntuisi paljon paremmalta, jos antaisit merkin,
minkä tahansa merkin, että hyväksyt asian.
Menen takaisin, Ephraim.
Olen päättänyt liittyä taas ihmisiin.
Ja, Ephraim, haluan, että päästät minut irti.
Gussie Granger?
Mitä sinä teet täällä?
Ansaitsen rahaa, enemmän kuin olen saanut näyttämöllä kahteen vuoteen.
Sinua käy sääliksi. Lihapakkaamon kärryillä?
Kuule, jos siitä saisi enemmän rahaa, soittaisin tätä possua.
Tulin tänne voidakseni olla rauhassa.
Olen sinulle anteeksipyynnön velkaa, enkä voinut enää odottaa.
Olet minulle velkaa rahat, jotka maksoin siitä, että sotkit minut juttuun.
Niin, Irene tuotti pettymyksen, tyttökulta.
Sain muuten niistä suklaapähkinöistä joka pennin takaisin.
Olen pahoillani. En koskaan palauta käteistä.
Mutta olen rehellinen nainen, ja maksoit palveluistani,
- joten aion hyvittää kaiken. - Dolly, anna kun selvitän jotain.
Et ole enää avioliittovälittäjäni. En tarvitse sellaista.
Tästä lähtien olet kuin kuka tahansa muu nainen.
- Olenko? - Ja minä kuin kuka tahansa mies,
ja, kuten kaikki muutkin, yritän välttää esittelypalvelujasi.
Ymmärrän kyllä tunteesi ja olen tullut marssimaan kanssasi,
vakuuttaakseni, ettet enää tarvitse palveluksiani illallisen jälkeen.
- Illallisen? - 19.30 Harmonia Gardensissa.
Kaikki on järjestetty. Yksityishuone. Hän odottaa.
Kuka? Kuka odottaa?
Se hyvin rikas ja kaunis neiti, johon viittasin Yonkersissa tänä aamuna.
Perijätär, muistathan?
Ei kiinnosta. Mikä hänen nimensä on?
Ernestina.
Ei kiinnosta. Entä sukunimi?
Simple... Ernestina Simple.
Osaako hän laittaa ruokaa?
Oikeastaan en tajuakaan, miksi tyttö, jolla on varaa palvelijoihin,
valmistaa kaikki omat ateriansa kultaliedellä.
- Hölmöt eivät kiinnosta minua. - Eivätkä minua. Hei sitten.
Älä unohda 19.30, Harmonia Gardens. Hienot vaatteet ylle. Hän on valikoiva.
Dolly Levi, olet pahuksen ärsyttävä nainen.
Horace Vandergelder, tuo oli mukavinta, mitä olet minusta sanonut.
VÄLIAIKA
Oletko varma, että he vain vaihtavat vaatteita?
- Älä huoli, kyllä he tulevat. - Minä pukeudun kolmessa minuutissa.
- Naisilla on enemmän vaatteita. - Onko?
Alusvaatteita.
Ehkä meidän pitäisi lähteä, kun on vielä aikaa.
- Ei. - Olemme nähneet kaiken.
Paraatin, Vapauden patsaan, täytetyn valaan museossa.
- Voin kuolla onnellisena. - Mitä tapahtuukaan, se on sen arvoista.
Pahinta mitä voi tapahtua on että joudumme linnaan.
Mutta emme ikinä unohda sitä iltaa,
kun veimme Irene Molloyn ja Minnie Fayn illalliselle Harmonia Gardensiin,
- eikä se maksanut edes dollaria. - Cornelius, herää jo.
Emme voi palata toisestakaan syystä.
Lupasimme tehdä jotain, ennen kuin meistä tulee pari Vandergelderiä.
Et kai aio suudella neiti Molloyta?
- Ehkä. - Hän alkaa kirkua.
Et tiedä naisista mitään.
- Vain että meillä ei ole heihin varaa. - Kaikki odottavat meidän...
suutelevan naisia koko ajan.
Odottavatko?
Kyllä.
Olenkin usein miettinyt asiaa.
- Hymyile, Barnaby. - Hymyilenhän minä.
- Näytä rikkaalta, iloiselta, hurmaavalta. - Näytän iloiselta ja hurmaavalta.
Hei.
Tässä me olemme.
Hauska tavata, neiti Molloy.
Sinutellaan vain. Olemmehan kokeneet tänään vaikka mitä. Irene ja Minnie.
- Lasketaanko tuota? - Ei lasketa.
Lasketa?
Laskimme vain täällä, kun odottelimme teitä.
Rikkaat ihmiset laskevat koko ajan rahojaan.
Meillä on nälkä. Mennäänkö maistelemaan alkupaloja?
- Ei, ei. - Se on hyvin muodikasta.
- Se pilaisi ruokahalumme. - Vai otetaanko aperitiivit.
Ei tule kuuloonkaan. Barnaby ja minä emme hyväksy sellaista.
- Mutta kaikki nuo ihmiset hyväksyvät. - No, he eivät tiedä, että...
aperitiiveja ei enää pidetä eleganttina.
- Eikö? - Ei ole pidetty vuosiin.
Mennään sitten Harmonia Gardensiin illalliselle. Otetaan vaunut.
- Vaunut? - Olen aina halunnut ajaa vaunuilla.
- Tuolla on yhdet. - Emme voi tehdä sitä.
Tarkoitan, ei ole kyse rahasta.
Nykyään vain todella elegantit ihmiset eivät aja vaunuilla.
- Ne eivät ole muotia. - Raitiovaunut ovat muotia.
No mennään sitten raitiovaunulla.
Olen ollut aina elegantti, enkä ole tiennyt.
Tietysti, jos haluatte olla erittäin elegantteja...
Toki haluamme.
Sitten kävellään.
Viitsisittekö.
Rouva Horace Vandergelder
Hyvää iltaa.
Selkä suoraksi. Ryhdikkäästi.
Kuinka hauska nähdä.
Älä ilmehdi. Anna ruuan puhua.
Kuinka voitte tänä iltana?
Hurmaavaa, hurmaavaa.
Sinä siellä!
Tule tänne ja heti.
Niin, juuri sinä.
Kuinka uskallat pitää minua odottamassa?
Heti kun herra Vandergelder saapuu, pääsette istumaan, neiti Simple.
- Katsopa nyt, garçon. - Nimeni on Rudolph Reisenweber.
Saanko kysyä, miksi en voi odottaa pöydässä?
Harmonia Gardensissa se ei ole soveliasta, nainen yksinään pöydässä.
- Saisinko ottaa tämän. - Älä koske minuun.
Missä?
- Suokaa anteeksi. - En varmasti.
Niin? Kuinka voin auttaa?
Miten menee, Adolf? Kuinka vanha ystäväni voi?
- Olen Rudolph. - Ai niin, tietenkin.
Haluaisimme jotain syötävää.
Millä nimellä varaus on?
- Varaus? - Meillä ei ole vapaita pöytiä.
- Tulkaa, mennään. - Tiedätkö, kuka hän on?
Cornelius Hackl. Se Cornelius Hackl.
- Kerro hänelle Rockefellereistä. - Rockefellereistä. Ymmärrän.
Korttelin päässä on yksi paikka.
Minulla taitaa olla sittenkin vapaa pöytä. Seuratkaa minua, olkaa hyvät.
Illallishuone numero kaksi.
Viimeinen vapaa. Hyvin yksityinen.
Hyvin hieno.
- Hyvin muodikas. - Älä enää sano sanaakaan.
Ja hyvin kallis.
Juuri tuota sanaa tarkoitin.
- Kuinka kaunis. - Kuinka elegantti.
Kuinka paljon?
Luulin, että sanoit kaikkien tuntevan sinut.
Älä huoli. He tuntevat kyllä tämän illan jälkeen.
Tuleeko? En voi uskoa.
Kello kahdeksan, pöytä kahdelle ja kanaa.
Rouva Dolly Levi tulee tänne niin pitkän poissaolon jälkeen.
- Liian ihanaa ollakseen totta. - Hän käski sanoa sen sinulle.
Keitä nuo ihmiset ovat?
He vaikuttavat rehellisiltä.
Jos käyttäydyt koko ajan kuin pelokas jänis, tilaan salaattia.
Kuinka voit olla noin rohkea? Se on epäreilua.
Yritä vain muistaa rouva Levin neuvot.
Halusin vain mennä naimisiin kanssasi, en esiintyä julkisesti.
- Ei kukaan täällä tunne meitä. - Ambrose, oletko varma?
Kulta, olenko koskaan ollut väärässä?
Herra?
- Nimi on Vandergelder. - Niin, herra Vandergelder.
Neiti Ernestina Simplen pitäisi odottaa minua.
Aivan tuolla, herra Vandergelder.
Et ymmärtänyt, mitä sanoin...
Ymmärsin aivan hyvin. Herra Vandergelder on täällä, neiti Simple.
Ahaa, siltä näyttää.
- Hyvää iltaa, neiti Simple. - Toivotaan niin, herra Vandergelder.
- No niin, mies hyvä. - Fritz, illallishuone numero yksi.
- Seuratkaa minua. - Voitte tarttua käsivarteeni.
Ellei teidän päätänne palele, olkaa hyvä ja ottakaa hattu pois.
Minulla on tärkeä ilmoitus.
Usean vuoden poissaolon jälkeen, Harmonia Gardensiin palaa...
rouva, jolla on aina iloisin hymy, lämpimin sydän
ja New Yorkin paras ruokahalu.
Se on Dolly.
Siksi määrään paikan hovimestarina
ja päällikkönänne,
että tänä iltana salamannopea palvelumme on kaksi kertaa salamannopeampaa.
Tai muuten!
Tarjoilija. Valekilpikonnalientä, paahtofasaania lasin alla.
- Fasaania? - Otan samaa, ja samppanjaa.
- Samppanjaa? - Entä teille, herra?
Tuomion lievennystä hyvästä käytöksestä?
Miten niin, "nyt ei ole osterikausi"?
Osterikaudella niitä saa kuka tahansa. Haluan niitä, kun kausi on ohi.
Heillä ei ole niitä, neiti Simple.
Käskekää sitten mennä hakemaan.
- Hei taas. - Tässä olemme.
- Luulimme, että jotain tapahtui. - Älä huoli. Jotain tapahtuu.
Kaikki on ollut niin mukavaa,
koko päivä on ollut niin hyvä,
että aion nyt olla rehellinen ja kertoa totuuden.
Unohdin, miten outoja asioita miehille tapahtuu, kun he juovat.
Jos kerron totuuden, saanko laittaa käteni vyötäröllesi?
Hyvä tavaton! Voit tehdä niin, vaikka valehtelisitkin.
En ole ennen koskettanut naista.
Etkä ole vieläkään. Se on korsettini.
- Olet ihastuttava ihminen, Irene. - Kiitos, Cornelius.
Ja siksi minun pitää kertoa totuus.
Jos olosi tulee siitä paremmaksi.
Kaikki ne hienot asiat, joita rouva Levi sanoi minusta.
Niin.
No, ne eivät ole totta.
Niinkö?
En ole rikas.
Et ole rikas?
En ole mitään, mitä rouva Levi sanoi minun olevan.
Eikä Barnabykaan. Emme ole tunnettuja, emme tunne ketään.
Emme käy New Yorkissa. Emme tee koskaan mitään...
paitsi töitä herra Vandergelderille, ja iltaisin siivoamme kaupan.
Halusimme niin kovasti viettää yhden seikkailupäivän,
että karkasimme Yonkersista ja valehtelimme paljon.
Katsokaa nyt meitä.
Pari pennitöntä potaskan puhujaa.
Mutta olen tiennyt sen koko ajan.
Oletko?
Miksi muuten olisitte piileskelleet kaapissa ja pöydän alla?
Ja kävelyttäneet meitä pitkin New Yorkia?
Olette kivoimmat naiset, joiden takia voi joutua vankilaan.
Vankilaan?
Meillä ei ole rahaa maksaa illallista.
Ei tietenkään. Minnie, näytä kavereille, mitä rahapussissani on.
On ilo tietää, että kaikki ne hölmöt hatut...
voivat kustantaa näin ihastuttavan illan.
En voi hillitä itseäni.
Ei, Minnie, valkoinen käsilaukkuni, ei tuota.
- Valkoinen käsilaukkuni. - Kun vaihdoimme vaatteet.
Vain hätärahani... hevostaksia varten.
Haluaisitteko nyt laskun, herra?
Vie se pois, hyvä mies. Tuo meille toinen pullo samppanjaa.
- Mitä oikein teette? - Kello on kahdeksan. Pitää mennä.
Ette ole syönyt kaikkea illallistanne, neiti Simple.
Jos tilaisin tuollaista joka ilta, menisin vararikkoon vuodessa.
Ehdotan, että pyydätte tarjoilijaa laittamaan sen pussiin ja viette sioillenne.
Ei minulla ole sikoja, neiti Simple, vaan kanoja,
enkä saanut niitä tuhlailemalla.
Minusta tässä keskustelussa ei ole enää järkeä,
eikä siinäkään, että jäisin tänne.
Minulle on aivan selvää, että olette - suokaa anteeksi ilmaisu -
täysin epäsopiva minulle.
En kuitenkaan sano sanaakaan rouva Leville tästä onnettomasta illasta.
Ehdottaisin, ettette tekään sano, kun hän saapuu tänne pian.
Hetkinen vain. Sanoitteko "saapuu tänne"?
Liittymään seuraamme. Sanokaa, että aloin voidn pahoin.
Ja se on totta.
Hyvää yötä.
Jos mies menee isoon kaupunkiin, hän on ansainnut tämän.
- Pidä hyvänäsi, kultu. - Hyvä. Herra Cassidy?
- Niin, rouva Levi? - Kaikki hyvin. Päästä minut ulos.
- Herra Reisenweber. Pian! - Olenhan sanonut ennenkin, älä huuda!
- Se on hän. Ulkona. - Tarkoitatko...?
- Mitä nyt? - Oletko varma?
Tunnen sen äänen. Kuulin sen. Kauniissa vaunuissa, kaksi hevosta.
- Se on hän. Hän on tullut. - Kuka on tullut?
Eräs nainen. Ette tunne häntä. Rouva Levi.
- Onko se totta? - Se on Dolly. Käske kaikki valmiiksi.
- Näitkö hänet? - Isoissa vaunuissa, neljä hevosta.
Aivan kuin ennen vanhaan.
Kylläpä olettekin komeita.
Kuka onkaan täällä.
Hei, Louis.
On niin kivaa olla taas täällä.
Kiitos, Louis.
Näkyykö se?
Vielä kerran!
- Tunnemmeko toisemme? - Liiankin hyvin.
Ai, sinähän se olet, rouva Levi.
Niin.
No, luuletko...?
Onko sinulla sopiva vartalo tuohon pukuun?
Muut saavat päättää, herra Vandergelder.
Ostin sen ystävältä, enhän ole rikas nainen...
jolla ei ole muuta tekemistä kuin maleksia ompelijattarien luona.
Siitä muistuukin mieleeni. Missä on neiti Simple?
Tuota, hänen piti...
Hänen piti lähteä sairaan ystävän luo.
Ernestina on sellainen. Ajattelee aina muita.
Meidän pitää nyt vain pärjätä ilman häntä. Rudolph?
Rakas rouva Levi, säästin teille parhaimman pöydän.
- Olen kaivannut sinua. - Tänne päin.
- Tule nyt. - Olen jo syönyt.
Älä seiso siinä, tarjoilija voi törmätä sinuun. Hei. Iltaa.
Hei. Kuinka voit? Hei, hauska nähdä.
- Tunnet liian monia. - En tunne heitä.
- Miksi tervehdit heitä? - Tuntuu hyvältä, kun on ystäviä.
- Tervehdi minunkin puolestani. - Tervehdin jo.
- Ihanaa. Täydellistä. - Mitä me teemme täällä?
Tanssikilpailussa on joku, joka sinun pitää nähdä.
- Tanssi ei kiinnosta minua. - Rudy, tämä on herra Vandergelder.
Yonkersin vaikutusvaltaisin asukas.
Ja herra Vandergelder haluaa parhaimman illallisenne, heti paikalla.
- En sanonut niin. - Tarkkailen kylläkin painoani.
- Mikä on valmiina heti? - Tilasitte kanaa...
En voisi syödä kanaa kaiken sen jälkeen, mitä olen kokenut.
- Hyvä. Ei kanaa. - Tuokaa kalkkunaa.
Kerrohan nyt, miten Ernestinan kanssa meni.
Tapaaminen oli lyhyt, mutta onnistuiko se?
Luuletko, että sinä ja hän...? Menikö se hyvin?
Kyselet hyvin henkilökohtaisia kysymyksiä.
Jos ajattelet avioliittoa, sinun on syytä oppia...
että naisten pitää antaa olla naisia. Piditkö hänestä? Entä hän sinusta?
Tunget nenäsi aina muiden asioihin.
Elämä sinun kanssasi olisi liikaa kenelle tahansa.
- Mitä sanoit? - Elämä sinun kanssasi...
Unohda sellaiset ajatukset heti.
Että mainitsitkin jotain sellaista.
En minä halua kanssasi naimisiin.
- En tarkoittanut sitä. - Olet vihjaillut jo pitkään.
- Enkä ole. - Unohda moinen heti.
- Älä sano noin. En tarkoittanut sitä. - Toivottavasti et.
Lähdet yhteen suuntaan, minä toiseen.
En ole Irene Molloy, jota voi kosiskella suklaapähkinöillä. Kuorimattomilla.
- Että ehdotitkin sellaista. - Ymmärsit väärin.
Toivon todella niin. Ei nyt puhuta siitä enää.
- En voi hyvin. - Tarjoilen herra Vandergelderille.
Tässä sinulle makoisa siipi.
Ja mykyjä. Ilmaakin kevyempiä.
- Juuri sitä tarvitsen, ilmaa. - Sisälmyksiä.
Ne ovat mureita ja terveellisiä.
Kuten sanoin, sinä lähdet yhteen suuntaan ja minä toiseen.
Tässä, otahan viiniä, parantaa oloa.
Kun nyt kerran otit sen puheeksi, haluan sanoa vielä yhden asian.
Haluan kyllä järjestellä asioita, mutta en sinun sotkuisessa huushollissasi.
Niin sekainen ja siivoton. Horace, saat siivota itse.
- Ei se ole sekainen. - Ei sanota enää sanaakaan.
- Otahan punajuuria. - Ei ole nälkä, enkä pidä punajuurista.
Ei, tuollainen valittava, riitaisa mies ilman ystäviä ei sovi minulle.
Suolaat omat punajuuresi, ja minä suolaan omani.
- En ole sellainen kuin sanot. - Olet ainoa, joka on sitä mieltä.
Ei, Horace, olen päättänyt nauttia elämästä.
Dollarilla päivässä saat taloudenhoitajan, joka kokkaa.
Tee niin, jos pidät kylmistä pavuista. Voin nähdä sinut,
vanhana, kuuntelemassa ovien takana, epäilemässä huijausta.
- Ota lisää punajuuria. Herkullisia. - Inhoan punajuuria.
Se juuri on meissä erona.
Nalkuttaisin, yrittäisin saada sinuun potkua,
ja se on sääli, sillä voisit olla mukava ja hurmaava mies, jos haluat.
- En halua olla hurmaava. - Mutta olet. Et voi sille mitään.
Kuuntelemassa ovien takana! Et voi sanoa sellaista.
- Sinun iässäsi ei pitäisi enää välittää. - Puhut aina iästäni.
En tiedä ikääsi, mutta pahantuulisuus vanhentaa sinua puolet siitä.
Ennen kuin vaihdamme aihetta, haluan sanoa yhden asian.
En halua kuulla sitä. Tuhlaat aikaasi. En aio kosia sinua.
Sinä siis halusit, että minä kosin? Anteeksi vain, saat rukkaset.
Kuinka voin saada rukkaset, kun en ole edes kosinut?
Ei kannata riidellä. Olen tehnyt päätöksesi. Leikkaan siipesi.
- En halua, että siipeni leikataan. - Ei kukaan mies halua, Horace.
Minulla on päänsärky. Lähden pois.
Et voi, tanssikilpailu alkaa.
Hyvät naiset ja herrat, saisinko huomionne.
Minulla on ilo ilmoittaa koko Harmonia Gardensin puolesta,
että tanssikilpailumme on alkamassa.
Tämän illan tuomarit ovat herra Hermann Fleishacker,
herra Llewellyn Codd,
ja illan erityisvieraamme, rouva Dolly Levi.
Istu!
Te, jotka osallistutte kilpailuun,
tulkaa tanssilattialle. Voitokas pari...
saa 50 hopeadollaria tai ilmaisen illallisen Harmonia Gardensissa.
50.
Kaikki tanssimaan!
- Laskunne, herra. - Vielä pullo samppanjaa.
Katsohan tuota miestä. Noilla kyvyillä hän voisi ansaita omaisuuden.
- Horace, katso. - Minne?
- Odotas nyt. - Eikö hän olekin ihmeellinen?
Se on Ambrose Kemper, niinkutsuttu taiteilija.
- No niinpä onkin. - Ei ihme, että taulunsa ovat niin kamalia.
- Hän maalaa kai jaloillaan. - Hän voittaa varmasti.
Ermengarden pitäisi nähdä nänet tanssimassa toisen tytön kanssa.
- Ja sievän tytön vielä. - Se on häpeällistä. Juuri sitä.
Katso, tuolla se Molloyn nainen tanssii jonkun miehen kanssa.
Luulen, että se on mies.
Ja vain muutama tunti sitten hän odotti minun kosintaani.
- Järkyttävää. - Maailmassa ei ole uskollisuutta.
Olen samaa mieltä. On itsekästä, etteivät meidänlaiset ihmiset
mene heti paikalla jonkun kanssa naimisiin näyttääkseen muille esimerkkiä.
Rusettini.
- Setä... - Veljentyttäreni!
Olet häpeäksi Yonkersille.
- Herra Vandergelder, kilpailu. - Näytän sinulle kilpailun.
Kutsukaa poliisi.
Horace-setä, voimme selittää.
- Mitä sinä teet New Yorkissa? - Toin tänne kauroja.
Naiselle, jonka kanssa aioin naimisiin?
- Saat potkut. - Ette voi antaa potkuja. Eroan.
Niin minäkin.
- Ja sinä saat potkut. - Ette voi antaa potkuja. Eroan.
Niin minäkin.
Olen pahoillani.
Horace Vandergelder, vaikka makaat selälläsi, olet silti hurmaava.
Ehkä voin saada herra Vandergelderin antamaan työpaikkanne takaisin.
Mitä? Kuinka?
Voisin mennä hänen kanssaan naimisiin.
- Ei, se on mahdotonta. - Onko?
- On. - Miksi, Cornelius?
- Koska. Siksi vain. - Sinun on sanottava syy.
Ei syyllä väliä. Äläkä käske minua olemaan hiljaa.
- Mitä siellä on meneillään? - Cornelius, nopeasti!
Hei, te. Mitä tämä meteli on? Mitä täällä tapahtuu?
- Älkää sotkeutuko tähän. - Oletteko kunnossa?
- Kerron pian. - Nuori mies...
Yritän vain kertoa hänelle jotain.
No, on liian myöhäistä, häiritsette rauhaa.
Ei, ei ole liian myöhäistä. Juuri siksi huusin.
28 vuoteen, koko elämässäni, en ole tehnyt mitään.
Vain töitä, totellut käskyjä, en ole käynyt Yonkersin ulkopuolella.
- Yonkersin? - Ja tänään...
minulle tapahtui tärkein asia, mikä miehelle voi tapahtua,
sillä lähdin Yonkersista, tulin New Yorkiin ja tapasin tämän neidin.
Tapasin hänet tänä iltapäivänä.
Herra, mistä oikein puhutte?
Konstaapeli, puhun rakkaudesta.
Rakkaudesta?
Nuori mies, sanotteko, että 28:n Yonkersissa asumanne vuoden jälkeen...
rakastuitte tähän neitiin yhdessä päivässä?
En rakastunut neiti Irene Molloyhin vain yhdessä päivässä.
Se kävi paljon nopeammin. Tunnissa.
Sekin on liian pitkä aika. Minuutissa?
- Sekunnissa? - Nopeammin.
- Hetkessä. - Juuri niin.
Juuri niin. Nyt, kuunnelkaa kaikki.
Olkaa hyvät.
Eikö maailma ole täynnä ihania asioita?
Olen menettänyt paljon. Työni, tulevaisuuteni, tärkeitä asioita,
mutta en välitä, sillä vaikka minun pitäisi kaivaa ojia lopun elämäni,
olisin ojankaivaja, joka kerran vietti ihanan päivän.
Herra, viitsisittekö? Tulin myöhemmin, kuulin vain...
Rudolphin ei pidä huolehtia vahingoista.
Lähettäkää vain lasku Vandergelderin rehukauppaan, Yonkersiin.
- Siinä sinulla elämä. - En halua kuulla.
Ei veljentytärtä, ei morsianta, ei apulaisia.
Olen väsynyt. Selkääni särkee.
- Toivottavasti olet tyytyväinen. - Älä siitä huoli.
On vain yksi asia, jonka olen halunnut sanoa koko illan.
Jos aiot kosia minua, Dolly Levi, en suostu, en ikinä.
En aikonut, Horace. Halusin sanoa vain...
Hyvästi
- Hyvästi - Mitä tarkoitat?
- Hölynpölyä. - Älä yritä estää, Horace, ole kiltti.
Niinä kylminä talviöinä, Horace,
voit painautua nukkumaan kassakaappisi viereen.
Vähän kova, mutta täynnä rahaa.
Hiljaa siellä, senkin pikku hirviöt.
Kuulitteko, Cornelius ja Barnaby?
Mitä pirua tämä on?
Miksi kananruokaa on joka puolella?
Tulkaa tänne heti paikalla ja siivotkaa tämä sotku.
No, tervemenoa. En tarvinnut teitä ennen, enkä tarvitse nytkään.
Ermengarde! Olen valmis aamiaiselle.
Haluan kolme munaa, rapeaa pekonia, kuumaa puuroa, kermaa ja maissi...
Tämä ei ole reilua.
Vielä pahempaa. Olen yksinäinen.
En suostu ikinä, Dolly Levi.
Sinä menet yhteen suuntaan ja minä toiseen.
- Huomenta, Horace-setä. - Huomenta, herra Vandergelder.
Tuletteko häntä koipien välissä?
En halua ottaa teitä takaisin, mutta olen hyväntahtoinen,
joten hakekaa esiliinanne ja alkakaa siivota tätä sotkua.
Emme aio tulla teille takaisin töihin.
Mitä?
Tulimme vain hakemaan palkkamme.
- Olemme päättäneet perustaa yrityksen. - Yrityksen?
Ja koska emme tunne muuta kuin rehualaa, avaamme toisen rehukaupan.
Rouva Levi löysi meille täydellisen paikan.
- Aivan kadun toiselta puolelta. - Ei hän uskaltaisi.
Hackl ja Tucker Oy.
Ette kestä viikkoa kauempaa.
Missä on aamiaiseni?
Sinun on parasta alkaa opetella tekemään se itse.
Hyvä on, hyvä on. Omatuntoni on puhdas.
En voi tehdä enempää estääkseni hölmöjä tekemästä tyhmyyksiä.
Horace Vandergelder, niin totta kuin elän, näytätpä voivan hyvin!
Tulin vain tuomaan keppisi, älä anna minun häiritä.
Olitteko tekemässä jotain? Mitä?
Tulimme hakemaan poikien rahat.
146 dollaria 35 senttiä.
- Ja 6,12 dollaria minulle. - Ja rahat, jotka äiti jätti minulle.
Aivan niin. 52 dollaria 48 senttiä.
- 38, idiootti. - 48... setä.
Jollette osaa ajatella muuta kuin rahaa, kassakaappi on yläkerrassa.
Ja minä tiedän lukon yhdistelmän.
- Pysy täällä. - Jos niin vaadit, Horace.
Ephraim Levi, aion mennä uudelleen naimisiin.
Horace Vandergelderin kanssa.
Ja pyydän sinun lupaasi.
Ei siitä tule sellaista avioliittoa kuin meillä oli,
mutta teen hänet onnelliseksi.
Siitä voit olla varma.
Menen Horacen kanssa naimisiin ja lähetän hänen rahansa maailmalle,
teen aivan niin kuin opetit minua.
Kuten aina tapasit sanoa, Ephraim: Anteeksi ilmaisu, mutta raha on kuin lantaa.
Sillä ei ole arvoa ellei sitä levitetä, jotta uudet asiat voisivat kasvaa.
Joka tapauksessa, se on tulevan rouva Vandergelderin mielipide.
Ja, Ephraim, odotan yhä merkkiä siitä, että hyväksyt.
- Herra Vandergelder. - Ulkoa. Edestä ja takaa.
Määräilevä, juonitteleva, sekaantuva,
ärsyttävä, utelias, raivostuttava.
Horace, tiedän, ettei sinua enää kiinnosta,
mutta olen löytänyt sinulle ihanteellisen vaimon.
En halua, että löydät minulle ihanteellisen vaimon.
Jos haluan ihanteellisen vaimon, etsin hänet itse. Ja olen löytänyt, ja se olet sinä.
Tiedän että olen ollut hölmö ja olen edelleen, mutta Dolly, anna anteeksi, tule vaimokseni.
Ei, Horace, en...
- En uskalla. - Mitä tarkoitat?
No, olethan Yonkersin vaikutusvaltaisin asukas,
ja vaimosi pitäisi olla tärkeä.
Mutta olethan sinä. Olet ihana nainen.
Niin, mutta luuletko, että osaan olla sellainen...
unohtaa hienot vaatteet ja kalliit korut,
ja tehdä kaupungilla hyväntekeväisyyttä?
Toisin sanoen, olla sinulle hyväksi?
Kaikki tietävät, että voit tehdä aivan mitä haluat.
Muuten, tässä rahat, jotka lainasin sinulta eilen.
Pidä ne.
En uskonut koskaan kuulevani sinun sanovan tuollaista.
Tiedäthän, ettei ole hyväksi, jos he avaavat oman liikkeen?
- Sinun ideasi. - Ota hänet liikekumppaniksi.
Ja anna Barnabylle Corneliuksen vanha työ.
Ja me kaikki voimme tanssia Ermengarden häissä.
Olet mennyt liian pitkälle. En tanssi missään häissä. Enkä edes osaa.
- Hyvä on, tanssin. - Anteeksi, herra Vandergelder.
- Sanoin että ulkoa. Liikettä nyt. - Horace, mitä täällä tapahtuu?
Ei mitään, ajattelin vain vaihtaa ikkunaluukkujen värin metsänvihreään.
- Metsänvihreään? - Entinen maali oli vielä hyvä,
mutta tuo kaveri perusti juuri yrityksen ja tarvitsi hyvän alun.
Katsos, Dolly, suo anteeksi ilmaisu, mutta raha on kuin lantaa.
Sillä ei ole arvoa ellei sitä levitetä, jotta uudet asiat voisivat kasvaa.
Kiitos, Ephraim.
Suomenkielinen tekstitys: Visiontext Kristiina Smith
FINNISH